Õhtul süüa tehes ei pannud ma kodujuustu-kurgi-redise salatisse isegi tomatit, sest plaan oli lastele serveerida õhtusöök, mis oleks läbinisti kodumaine. Isegi kõrvale joodud rabarberilimpsi olime ise paar päeva varem aurutanud.
Arutasime söögi ajal veel läbi, kust meie toit on tulnud, ja asjaolu, et absoluutselt kogu tooraine oli kohalik, pani kuue- ja kaheksa-aastase veelgi paremini sööma ning isegi kiitma.
Et meie peres ei olnud toidu päritolu esimest korda teemaks, küsivad lapsed söögilauas päris tihti, kus-mis kasvanud on. Paraku ei pöörata sellele ilmselt paljudes peredes tähelepanu, ometi on juba varakult tähtis teada, kust tuleb toit ja millist vaeva selle kasvatamiseks nähakse.
Parim aeg selle teadmise edasiandmiseks on juba lasteaias või algklassides, sest sel ajal on lapsed kõige uudishimulikumad ning täis avastusrõõmu. Nii et miks ei võiks õppekavas olla eraldi toiduteemaline õppeaine? Jah, seda pikitakse praegu pisut ühte ja teise ainesse, kuid eraldi õppeainena jaguks materjali, mida läbi võtta, küllaga: kuidas toituda tervislikult, kuidas teha poes parimaid valikuid, kuidas toit kasvab, mida sellest teha saab jne, jne.
Väikeses kohas elades märkad paratamatult, mida pisikesed koolijuntsud poest oma taskuraha eest ostavad, ning tavaliselt ei ole need mitte porgandid või pähklid, vaid mida värvilisem komm, seda uhkem. Aga lapsed ei teagi, et see ei ole tervislik valik, kui keegi neile seda ei õpeta. Ning õppimiseks on parim vanus just lapseiga, kui nad on täis avastamishuvi.